DET SKETE I TEXAS...
Ruth!
- Ruth! Hvor skal du hen? - Hjem.
- Det er den anden vej. - Ikke mit.
Går du hjem til din mor? Det er 24 km.
- Jeg ved, hvor langt der er. - Så går jeg med dig.
- Gør, som du vil. - Jeg vil have dig med hjem.
Hvorfor sagde du til Freddie, at du ville arbejde alene?
Det tror jeg ikke, at jeg sagde, men jeg mente dig og mig.
Jeg mener altid dig og mig.
Vent...
- Vil du gå fra mig? - Nej, jeg forlader dig ikke.
For jeg forlader dig først. Det er ikke sjovt.
Jeg vil ikke forlade dig. Og du forlader ikke mig.
For hvis du gør det, så følger jeg bare efter dig.
- Jeg vil ikke i fængsel. - Du kommer ikke i fængsel.
Det der skur er ikke noget hjem.
Jeg arbejder på det.
Jeg tror, at jeg er gravid.
Venter vi barn?
- Er du ikke sur? - Nej, jeg er ikke sur.
Min mor kan opfostre barnet.
Hold op, det kilder.
- Man skal jo synge for dem. - Bare snak.
Er du træt?
Godt...
Det skal nok gå.
Jeg er tilbage om fem minutter.
Bosque County? Det er Tandy. Vi har en biljagt.
Det føles som at møde djævelen, når man går derind.
Alle vogne som forstærkning.
Fandens. Regningen, tak!
Jeg skød en. Jeg tror, at jeg skød en.
- Jeg tror, at jeg skød en. - Fandens...
Giv mig pistolen.
- Hvad laver du? - Hør her.
Vi rejser os og går ud. Jeg går først, og du følger efter.
- Det er det, vi gør. - Vi klarer den, hvis vi løber.
Nej, vi klarer den ikke, Ruth. De skyder os.
Hvis vi bliver, så skyder de os.
- Nej, jeg gør det ikke. - Kom nu.
- Jeg gør det ikke. - Sig, at det var Freddie og mig.
Jeg gav dig pistolen. Sig, at du var bange.
Jeg kommer snart igen. Bare vent på mig.
Jeg lover, at jeg kommer tilbage. Bare vent på mig.
Jeg har mistet min søn.
Så er der kun dig og Bob tilbage.
Men Bob har intet valg.
Jeg er forvirret, Ruth.
Jeg opfostrede dig og Bob, som var I mine egne børn.
Og nu gør I sådan noget...
Vi gjorde bare det, som du har lært os.
Er det en dreng eller pige? Ved du det?
Jeg ved det ikke.
Hvad har du tænkt dig at gøre, Ruth?
Jeg vil vente på ham.
Kære Ruth, jeg drømte om dig igen i nat.
Jeg drømmer om dig hver nat, og også de fleste dage.
Jeg holder dit ansigt og forestiller mig din stemme.
Jeg tænker på, hvordan dit hår bliver længere, og din mave vokser.
Jeg hører folk tale om anger, men jeg fortryder intet.
Jeg tænker ikke dårligt om det, jeg har gjort.
Vi gjorde det, vi gjorde. Det er sådan, vi er.
De streger nok den sætning, men du ved, hvad der står.
Hver dag tror jeg, at jeg skal se dig.
En skønne dag sker det.
Indtil da vil jeg skrive til dig hver dag.
En dag får du et brev og kigger op og ser, at jeg rækker dig det.
Så kan vi glemme ord. Jeg vil kramme og kysse dig.
- Bob Muldoon, er du vågen? - Ja.
Du har fået en lille datter.
Jeg vil løfte vores datter op.
Så tager vi et sted hen. Et sted langt væk.
Skriv til mig, så snart du kan.
Jeg elsker dig. Bob.
Mor? Mor.
Mor...
- Godmorgen. Har du sovet godt? - Ja.
- Er du sulten? - Nej.
Kom her.
Så sover vi lidt mere.
Mor!
Kom og se, hvad jeg har fundet.
- Hvad har du fundet? - Kattekillinger.
Hvor kommer de fra? Hvor mange er der?
Hvor er du lille. Du er så lille bitte.
Hvor er din mor?
- Hvorfor piver du? - Han vil måske over til mig.
- Hvad? - Han vil måske over til mig.
Måske. Men du mangler at spise to bidder.
"Den lille hest løb og løb."
"Rævene jagtede den. Den kunne høre dem gø."
"Ulvene løb efter. Den kunne høre dem hyle."
- "Men de kunne ikke fange den." - Bjørn!
Der er bjørneungen. Far elsker bjørne og plejede at bryde med dem.
Han plejede at slå dem på snuden.
Sylvie, tag dine sko på.
- Hej. - Jeg ville tale med dig før arbejde.
- Er der noget galt? - Jeg vil gerne tale med dig.
- Hvor mange katte har du? - Fire.
- Hvad hedder den her? - Willow.
Den ligner en Jimmy, synes jeg.
- Hvor har du kattene fra? - Vi fandt dem i baghaven.
Kattemor er væk.
- Vil du have afsat et par af dem? - Jeg kan godt klare et par killinger.
Som jeg sagde...
De vil hive dig ind på politistationen.
Det bliver vist i nyhederne.
- Du bør høre det fra en ven først. - Høre hvad?
Bob har prøvet at stikke af fem gange.
- Vidste du det? - Nej, sir.
Måske er sjette gang lykkens gang.
De andre fanger blev pågrebet, da de sprang på et tog på vej nordpå.
Bob gør måske det samme.
- Måske er han allerede langt væk. - Måske.
- Hvad tror du? - Det ved jeg ikke.
- Har nogen spurgt om ham? - Nej.
- Og brevene? - Dem har vagterne jo allerede læst.
Der står ikke noget i dem.
- Kan du komme med dem? - Jeg gør, som I beder mig om.
Men han kommer ikke tilbage. Han kommer ikke hjem for min skyld.
Ruth!
Sagde hun noget til dig? Sagde hun noget?
Nej, hun sagde ikke en skid.
Det overrasker mig. Hun kan bedre lide dig.
- Lad mig tackle den. - Det var jo dig, han skød.
Du må gerne fange svinet.
- Undskyld, jeg kommer for sent. - Hun var oppe at slås med Miles.
- Hvorfor slås du med drengene? - De kaldte mig ting.
Det er ikke grund nok.
Kom så. Op med dig.
- Godaften. - Hej.
Hej, lille pige. Du ser sød ud i dag.
Du har jo snart fødselsdag. Skal du ikke skrive en ønskeseddel?
Du må se at få den lavet. Mor kan hjælpe dig.
Jeg hørte nyhederne.
Er der noget, du vil tale om?
Alle tror, at jeg har noget at sige. Men jeg har ikke intet at sige.
De har sporet ham til Montana.
Tror du, at han er i Montana?
Jeg kan ringe rundt og se, om jeg kan få afsluttet det her.
Jeg kan afslutte det helt selv.
Jeg skal bare fortælle sandheden.
Undskyld mig.
Fortsæt med at køre. Bliv på motorvejen.
- Hvor er vi? - Hvad?
- Hvor er vi? I hvilken delstat? - Missouri.
Missouri?
Jeg kan genkende dig.
- Hvordan skruer man op? - På siden er der en... der.
- Hvor vil du tage hen? - I en helt ny retning.
Det lyder godt.
Hvordan gjorde du det?
- Hvad? Flygtede? - Ja.
Er det der en moderne frisure?
Jeg begyndte bare at gå. Som jeg sagde.
- Gik du bare derfra? - Ja.
- Hvordan gik det til? - Vagterne går forbi hver aften.
De beder os om at slukke lyset og skramler med deres stave.
En vagt lavede altid sjov med os.
En aften sagde jeg: "Det er snart slut med at ses."
"Jeg er nok ude om ti dage." Han spurgte, hvordan jeg ville gøre det.
Jeg sagde: "Jeg går ud gennem døren."
"De stopper dig." "Nej, jeg har bedre ting at tage mig til."
"Sådan fungerer det ikke." "Kun fordi, du tror, det er sådan."
"Jeg har et højere kald. Jeg har en kone og en lille datter."
"Hvis du stikker af, så står du til ansvar for Gud og djævelen."
Så sagde jeg til ham...
Jeg sagde til ham...
Jeg sagde til ham: "Sir, før var jeg djævelen."
"Nu er jeg bare en mand."
Dagene gik. Ti, ni, otte...
Og på den sidste dag...
Gitterlågen åbnede op, og jeg vadede bare ud.
I nyhederne sagde de, at du sprang af en lastbil.
Ja...
Nå men...
Har du noget mad? Jeg er stadig lidt sulten.
Jeg finder noget.
- Har du set Ruth for nylig? - Nej, det er længe siden.
Hun bor ikke hos sin mor mere. Hun har fået et nyt hus.
- Et nyt hus? - Skerritt har taget sig af hende.
Jeg bør nok fortælle, at en ringede og spurgte efter dig forleden.
- Hvad sagde du? - At jeg ikke havde set dig.
Det havde jeg jo ikke. Jeg troede ikke, at du ville komme.
Det er sandheden.
Det her er nok, hvad jeg skylder dig.
- Hvor kommer pengene fra? - Forskellige steder.
- Hvis er det? - Det er mine penge.
- Der er vist råd i træet. - Ja, sømmene sidder ikke fast mere.
Tagrenden falder af, hver gang det regner, og jeg sømmer den på igen.
Det bliver du nødt til. Eller også skaffe flere spande.
Det ville være lettere på kort sigt. Så skal jeg bare slæbe vandet ud.
- Goddag! - Hej.
Al den regn, vi har haft på det seneste, minder mig om dengang-
- vi fik 266 mm regn på en dag.
Min mellemste tank er tom, og de andre to...
Kan du fortælle, hvilken by vi er i?
- Det her er Meridian. - Javel.
Vi passerede Glenrose, men vidste ikke, om vi var kørt for langt.
- Det kommer an på, hvor I skal hen. - Hertil.
- Skal I på jagt? - Det overvejer vi.
Det regnede så meget, at vi havde maller i tankene...
De var så fyldte, at de løb over.
- Er de ægte? - Hvabehar?
- Er de ægte? - Det kan du tro.
- Hvor gamle er de? - Pistolen er 125 år.
Det siger du ikke?
Kan du se papirlappen ved siden af?
Det er en liste over alle de, der er blevet dræbt med den pistol.
- Det lyder som noget pis. - Ja, det er det nok.
- Søger I noget specielt? - Nej, vi kigger bare.
- Er der noget nyt? - Nej, ikke i dag.
Du ville vel have brevene tilbage. De lå bare og samlede støv.
- Har du læst dem? - Nej.
- Hvorfor ikke? Det har alle andre. - De var jo ikke til mig.
- Må jeg spørge dig om noget? - Ja.
Mente du det, du sagde om, at Bob ikke kommer tilbage for din skyld?
Ja, det gør det.
Jeg tænkte, at I måske burde rejse ud af byen, indtil det er overstået.
Indtil han bliver fanget, mener du?
- Hvor skulle vi tage hen? - Til et sikkert sted.
- Ville du tage med? - Nogen vil følge med jer.
Vi bliver her. Jeg har mit arbejde, og Sylvie har snart fødselsdag.
- Vi klarer os. - Ja.
- Hun bliver fire, ikke? - Jo.
- Hvad ønsker hun sig? - En hest.
- En rigtig hest? - Ja.
Hvor skal I have den?
Jeg kender en, der sælger heste til en god pris.
Gør du? Jeg kan ikke passe en hest.
Godt. Ingen hest. Men jeg kan nok finde noget til hende.
- Hvorfor? - Jeg har ryddet ud derhjemme.
Jeg har nok nogle ting, som hun vil synes om.
- Nogle ting? - Ja, nogle ting.
Kære Ruth. Jeg ved ikke, hvordan jeg skal starte det her brev.
Jeg har en million ting at fortælle dig.
Du ved, at jeg flygtede, og at jeg kommer hjem, som jeg altid har sagt.
Jeg kommer hjem til dig, som jeg altid har sagt.
Jeg ville ønske, jeg stod ved siden af dig og kunne hviske det i dit øre.
Jeg har krydset skove og bjerge uden sko på.
Jeg har rejst langt, og nu er jeg tæt på.
Jeg er så tæt på dig, at jeg næsten kan røre din kind.
Værsgo, Don.
Hav en god dag.
Der kan man bare se, Bob.
Du flygtede fra fængslet og tog direkte hjem.
- Det var måske ikke så smart. - Jo, hvis du ikke angiver mig.
- Hvor er Miles? - Miles er væk.
Gladys er også væk. Der er kun mig tilbage.
Hvem passer forretningen?
Der er ingen forretning mere.
- Tilhørte den her Freddie? - Det tvivler jeg på.
Jeg kan huske, at jeg legede med den. Og alle de små indianere...
- Har du stadig indianerne? - Alle Freddies ting er væk.
- Hvad vil du, Bob? - Har du hørt noget?
Om hvad?
Om ham den lokale, der flygtede fra fængslet.
Politiet var her for nogle dage siden for at få en snak.
Jeg sagde, jeg kendte mindst seks, der gerne så dig død.
Men det er sjovere at vædde om, hvem der får ram på dig først.
- Du har gjort mange tossede. - Og så røg jeg ind.
- Men de fik aldrig fat på dig. - De kan droppe at lede.
Bob Muldoon forsvinder.
Hvor forsvinder Bob Muldoon hen?
Jeg vil slå mig til ro og bygge et lille hus.
Åbne en butik og blive gammel.
Ligesom dig.
Alene?
- Du har købt et hus til Ruth. - Hun bor i et af mine huse.
Der er en stor have, hvor hendes lille pige kan lege.
Det er også min lille pige.
Det vil jeg sige... Hun er sød nok til at få dig til at give op.
Du gjorde en ting rigtigt. Den skal du have.
Jeg gør, hvad jeg kan for at sørge for dem begge to.
Jeg tror, at jeg tager over fra nu af.
- Så det tror du? - Ja, sir.
Nu skal jeg sige dig noget.
Du kan gøre, hvad du vil. Du kan tage alle dine penge.
Og så rejser du så langt væk herfra, som du kan.
Men du skal lade dem være i fred.
Det kan jeg ikke.
Jo, du kan.
- Hvorfor skulle jeg gøre det? - Tænk over det, Bob.
Du har store problemer. De har de ikke brug for.
Hvilke problemer mener du?
Du slap fri. Hvad mere vil du have?
Jeg vil have min familie.
Det vil jeg også, men det får jeg ikke.
Sådan bliver det. Jeg vil ikke skade dig mere, end jeg gør nu.
Jeg vil aldrig mere lægge hånd på dig eller knibe dig i kinden.
Jeg ringer ikke til sheriffen. Jeg siger ikke, hvor du har været.
Men hvis jeg hører, at Bob Muldoon har talt med Ruth Guthrie...
Du spurgte mig om problemer. Så skal jeg sørge for, du får det.
Freddie skød først den dag. Ellers ville ingen være kommet til skade.
Gå nu, Bob.
Jeg skal låse af.
Stik af, inden nogen ser dig. Find et sikkert sted.
- Hvor er nøglerne? - I bilen.
Som om jeg giver hende problemer? Giver jeg hende problemer?
Tror han, at han kan købe et hus til hende? Sådan fungerer det ikke.
Ruth vil forlade det hus når som helst.
Giv mig en pen.
Undskyld mig...
Kom her.
Jeg tænkte, at vi måske skulle rejse væk.
Efter din fødselsdag. Hvad siger du til det?
Vi finder et nyt sted.
Vi tager bilen og bare kører. Det kunne være sjovt.
Hallo! Vent.
Lad mig se det. Giv mig det.
Værsgo.
Hvad siger du til at lukke? Så kunne vi køre en tur.
- Hvordan går det, Sweetie? - Fint.
- Har jeg brudt min prøveløsladelse? - Nej. Jeg har ikke set dig længe.
Jeg holder mig her. Vil du have noget at drikke?
Nej, tak. Vi leder efter din ven. Du har sikkert hørt det.
Ja, der kom nogle betjente og stillede spørgsmål.
Javel. Har du set ham?
Nej.
Godt. Må jeg se mig lidt omkring?
Billy, passer du baren?
Jeg håber, det er hurtigt overstået. Jeg vil ikke genere gæsterne.
Jeg har ikke hørt noget siden i vinters. Jeg fik et brev.
- Skrev du tilbage? - Nej.
Var du ikke med i hans bande? Bob Muldoon, Ruth og Freddie.
Nej, jeg kom ud af det og åbnede min bar.
Pokkers. Jeg glemte nøglen nedenunder.
Vent lidt.
Jeg må snart tilbage til baren.
Jeg bruger det som bogmærke.
Jeg må have tabt det.
- Har du fået det af Ruth? - Hun sendte det.
Hun bad mig sende det til Bob.
- Men det gjorde du ikke? - Jeg er dårlig til at skrive breve.
Hvor længe siden er det?
- Hvor gammel er pigen? - Tre, snart fire år.
Så længe siden er det.
- Må jeg beholde det? - Ja.
- Du ringer, hvis du hører noget? - Ja.
Se her. Det var den første kjole, du havde på.
Den dag, du blev født.
Du var så lille. Se, hvor lille den er.
Jeg tog dig med hjem. Du sov bare hele tiden. Du var så sød.
Vi tager den her med. Bare fordi...
Vi får måske brug for den en dag.
"Den lille hest tog sine sko og løb ud af den mørke skov."
"Den kom til floden med fiskene, men nu var de væk."
"Den krydsede floden og besteg bjerget. Snart kunne den se hjem."
Hvad er der i vejen, skat? Hvorfor er du så stille?
Det hele bliver godt. Bare vent og se.
Har du hørt noget fra Bob?
- Kom ind. - Nej.
Jeg ved, at Bob har været her.
Vil du sørge for, at han får det her?
- Hvad er det? - Du må gerne læse det.
Hvis du ser ham, så sig til ham...
Bare giv ham det.
Kære Bob. Jeg håber, at du aldrig får det her brev.
Jeg vil have, at du kommer hjem og tager os væk herfra, som du sagde.
Men det kan du ikke. Du må ikke komme her.
Ikke lige nu. Jeg kan ikke rejse med dig.
De fanger dig, hvis du kommer her.
De finder os, hvis vi rejser med dig. Det må ikke ende på den måde.
Jeg kan ikke lade det ende sådan. Ikke for os.
Og ikke for Sylvie. Jeg kan ikke lade det ske.
Så vi rejser herfra. Hvis du leder efter os her, så er vi rejst.
Vi rejser et sted hen, hvor ingen kender os.
Eller også venter vi, til tiden er inde, og verden har glemt os.
Jeg kan ikke forklare det bedre.
Men jeg ved, at du ved, hvad jeg mener.
Vi har ventet så længe. Vi skal bare vente lidt længere.
Kom og find os. Det ved jeg, at du gør.
Det håber jeg, at du gør.
Vi finder hinanden.
Jeg elsker dig så højt. Det gør jeg.
Det er tid til at vågne, skat.
Skat...
Godmorgen. Tillykke med fødselsdagen.
Har du set ham?
Vi tog hen til hans piges hus.
Hartigan bad mig give dig en besked.
Hvad?
Pis, det har jeg glemt.
Nu skal jeg sige jer noget. Gør, hvad I vil med det der.
Finder I ham ikke, så skal I ikke komme tilbage. Er I med?
Tro ikke, at jeg vasker hænder.
Hvis I kommer til den her by igen...
Hvis I blander pigerne ind i det her, så dræber jeg jer.
Så er den ikke længere.
Warren Miller. Hvem finder på de navne?
De er ikke opdigtet. Det er rigtige personer, men de er døde nu.
- Virkelig? - Det sagde de.
- Også Ruth og Sylvies? - Ja.
- Spørger ingen efter dem? - Ikke mere.
Flot. Ønskede du noget?
- Hvad ønskede du? - Det vil jeg ikke sige.
Det er din lille hemmelighed.
- Hvordan ser jeg ud? - Du ligner dig selv.
Det må være godt nok.
Jeg har ikke spildt tiden.
- Kan du huske Joe Cranston? - Ja.
Kan du huske, da han og jeg tog til St. Louis?
Han var tre timer om at blive klar. Jeg spurgte ham hvorfor.
"Hvis der sker mig noget, vil jeg have, at min mor kan genkende mig."
Han tog en jakke på, han gik med som 12-årig. Den revnede i ryggen.
Han havde den på hele vejen derop og hele vejen hjem til Texas.
Da vi kom hjem, sagde jeg, at hans mor ville have genkendt ham.
"Ja, for jeg havde min frakke på." Han fattede det ikke.
Folk forstår ikke ting, selv om de tror, at de fatter det.
Men Sylvie vil kunne genkende mig uden at se på mig.
Ruth vil fornemme, at jeg går ned ad gaden.
Vi har jo altid været... To dele af en helhed.
Når vi skændtes, så skændtes vi som to børn om en bold.
Hun fløj gennem huset som en hidsigprop.
Jeg ville bare holde om hende-
- men hun råbte og baskede som en kolibri.
Jeg plejede at sige, at hun kunne skrige sig hæs.
Men det gør ingen forskel.
Når du er færdig med at råbe, så er der bare os to, der sidder her.
Hun sagde: "Det er rigtigt. Det er altid bare os to."
Se, hvor fin den her. Kan du lide den?
Tillykke med fødselsdagen.
Jeg har en sidste overraskelse til dig.
Ved du, hvordan man åbner den? Godt. Så åbner vi den.
Godt. Den var min, da jeg var på din alder. Lad os kigge på den.
- Hilser du Ruth fra mig? - Ja, det skal jeg nok.
Jeg håber, at jeg aldrig får dig at se igen.
- Hvad siger hunden? - Vov, vov!
Vov, vov. Prøv det.
Vov, vov. Vi prøver med katten.
nogle rejser langt for at finde kærligheden
andre kigger ud over havet og leder i himmelen
men jeg er ikke en af dem som jeg var før
nu behøver jeg ikke vandre mere
jeg vandrer ikke mere, min Gud
jeg skal ikke vandre mere
du er den skat jeg har ledt efter
jeg skal ikke vandre mere
Du må beholde den. Jeg kommer igen i næste uge.
- Så spiller du måske for mig? - Nej.
- Jeg skal rejse i morgen. - Skal du rejse?
Hun er herlig.
Er alt vel?
Ja, jeg har det fint.
Hvad laver du her?
Jeg vil ikke udnytte din gæstfrihed.
Jeg ville bare vide det.
Jeg kan godt lide at være her.
- Planlægger du at rejse væk? - Ja, det gør jeg.
- Ved du, hvor du skal hen? - Nej, ikke endnu. Bare væk.
- Hvis du mangler noget... - Jeg mangler ikke noget.
Tak, fordi du inviterede mig. Sov godt.
Ruth?
Jeg vil fortælle dig noget.
Det har tynget mig i længere tid.
Da jeg var indlagt... Jeg lagde ikke planer eller noget.
Jeg har intet imod Bob.
Det, der skete, er en risiko. Det er en del af mit job.
Jeg bar ikke nag. Det gør jeg stadig ikke.
Jeg er glad for at være i live. Jeg er glad for at kende dig.
Hvis du ikke var den, du er og ikke havde været sammen med ham...
Og hvis vi havde været her på en eller anden måde...
...så ville jeg ikke føle anderledes.
Forstår du det?
- Kan du huske den dag? - Jeg kan huske, at jeg blev skudt.
Det føltes som et slag i skulderen. Jeg kan huske, at jeg så himlen.
- Så du mig? - Nej.
- Hørte du, hvad jeg sagde bagefter? - Jeg har læst dit vidneudsagn.
Det passede ikke helt. Jeg var ikke en, der tilfældigvis blev indblandet.
Tja...
Jeg tror, at der blev sagt meget, der måske ikke var helt sande.
Men du gjorde det, du gjorde. Og det gjorde han også.
Hvad du end har gjort...
Når jeg ser dig med din datter, så ser jeg kun godhed.
Måske holder jeg dig for nar?
Gør du?
Vent! Vent, for fanden!
Du skød mig!
Hvorfor skød du mig?
- Jeg har aldrig mødt dig. - Nej sir.
- Hvad drejer det sig om? Penge? - Det handler om dig.
Dig og pigen.
Og alt det, du prøvede at gøre.
Vil du skyde mig?
- Jeg skylder dig ikke noget. - Nej, det gør du ikke.
Den eneste, jeg står i gæld til, er Bob.
Det passer ikke.
Alt det her har hobet sig op inden i mig.
Jeg har ligget vågen om natten og tænkt på, hvad jeg vil sige til ham.
Nu har jeg så meget at sige, at jeg ikke ved, hvor jeg skal begynde.
Jeg havde kun Sylvie. Hvordan skulle jeg skrive om hende?
Hvordan skriver man om det?
Jeg kan huske den dag, hun blev født. Jeg var så bange.
Jeg prøvede at holde på hende, men ud kom hun.
Da jeg fik hende i min favn, kiggede vi bare på hinanden.
Jeg troede, at jeg skulle dø af al den kærlighed.
Jeg prøvede at skrive om det, at han vidste, hvordan det var-
- men jeg kunne ikke finde de rette ord.
Så jeg stoppede bare. Jeg holdt op med at skrive til ham.
Jeg ville fortælle det hele, når jeg så ham igen.
Han ville komme hjem, og jeg ville vide, hvad jeg skulle sige.
Alt ville være som før.
Jeg har gemt hver eneste detalje.
Jeg har ikke sove i fire år. Jeg er så træt.
Jeg er så forbandet træt.
Så hvil dig.
Vil du vente på mig imens?
Er alt vel?
- Hvad laver du? - Kør! Kør!
- Tag nøglerne. - Træd på speederen!
Hold dig til motorvejen. Drej til højre ved motorvej 6.
Jeg vil bare se min familie. Jeg vil bare hjem.
Jeg gør, som du vil. Jeg vil bare hjem.
Du skal bare køre.
- Hvad har du af familie? - Hvad?
Hvad har du af familie? Har du kone og børn?
Nej, jeg skal besøge mine forældre.
- Forældre? Mor og far? - Ja.
- Hvad hedder du? - Will.
- Hedder du Will? - Ja.
- Har du noget at drikke, Will? - Nej.
Har du ikke? Fandens.
Jeg trænger til lidt vand.
- Skal du på hospitalet? - Nej.
Bliv på motorvejen. Drej ind på motorvej 6.
Som du kan se, er jeg blevet skudt.
Nogle mænd ledte efter mig. De ville dræbe mig.
Nogen sendte dem. De kom et sted fra.
Og de fik ram på mig.
De fik i den grad ram på mig, men ikke nok.
Pis.
Fortæl din far, hvem du gav et lift i dag.
- Hvem? - Hvad?
Hvem er du?
Hallo! Smid den!
Undskyld.
Kan du huske...
Kan du huske det første ærinde, du løb for mig?
Dig og Freddie. Det allerførste.
Jeg har aldrig gjort noget for dig.
I troede begge to, I var så seje.
I var bare nogle små knægte.
Jeg vil hjem.
Jeg talte med Morgan og fortalte, hvad der var sket.
Ring til dem igen, indtil de kommer her.
- Er han blevet identificeret? - Nej, eller jo.
Bare en eller anden skiderik fra Burleson.
Sikke en måde at dø på for Skerritt.
- Jeg kører Ruth hjem. - Nej, det gør Teddy.
Jeg kører hende hjem.
Vent her.
Det går... det går.
Jeg ringer efter en ambulance.
Jeg har ventet på dig.
Lad være. Det kilder.
- Man skal synge for dem. - Bare snak.
Jeg vil fortælle noget.
Jeg vil fortælle om fremtiden.
I fremtiden er jeg en gammel mand.
Jeg står i en døråbning. Vi er i et hus. Vores hus.
Det ligger langt herfra. Alt er grøn, og solen er næsten gået ned.
Som jeg forestiller mig det, så vinker vi til nogen.
Måske er det dig.
Du kommer for at besøge os efter lang tid.
Hvis det er dig, så er vi så glade for at se dig igen.
Kom her.
Fortæl mig mere om det hus.
Jeg taler ikke med dig.
Det er stort... måske en gård.
Det er gammelt... ældre end os.
Men alligevel så føles det, som om jeg selv har bygget det.
Det er ikke til at sige.
Danske tekster: www.btistudios.com